Ostře sledované vlaky

Autor:
Bohumil Hrabal (1914-1997) je nejvýznamnějším současným českým prozaikem. Ve svých knihách je vynikajícím vypravěčem, je to prozaik světové úrovně. Do literatury vstoupil v 50. letech. Vystudoval práva, měl ale různá zaměstnání - byl dělníkem v ocelárnách na Kladně, číšníkem, výpravčím v Kostomlatech nad Labem, úředníkem, baličem starého papíru ve sběrných surovinách, jevištním technikem, od roku 1963 spisovatelem. Po roce 1968 mu bylo dočasně zakázáno publikovat, díla vycházela v samizdatu, nebo v cizině. Od roku 1975 smí opět volně tvořit a vydávat knihy. Navázal na Haškovo výtečné vypravěčské umění, líčí zážitky z dětství, okupace, života v Praze i v Polabí - Kersko. Zná prosté lidi (figurky), má zálibu v groteskních situacích, neobvyklých povahách a šokujících nápadech. Píše povídky a novely silně aktualizovaným (neotřelým) jazykem. 

Období: 2. sv. válka

Dílo:
Pábitelé - 1964
Postřižiny - 1976
Slavnosti sněženek - 1978
Obsluhoval jsem anglického krále - 1971

Hlavní postavy:
•	Miloš Hrma - výpravčí, mladý, nezkušený, citlivý, lítostivý
•	Hubička - výpravčí, "donchuán"
•	Zdenička Svatá – telegrafistka
•	Viktoria Freie - krásná Rakušanka
•	Máša - dívka Miloše

Doba a místo děje: V Protektorátu Čechy a Morava – vlaková stanice, druhá světová válka

Děj:
Miloš se coby muž dvakrát znemožnil před dívkou Mášou, nedokázal se s ní milovat. Podřezal si žíly. Stanicí projíždějí ostře sledované německé transporty a Miloš je zajat Němci. To by znamenalo smrt, ale Němec si všimne jeho jizvy na ruce a nechá ho jít.
Pan výpravčí Hubička potiskl razítky zadek Zdeničce Svaté a je kvůli tomu podroben výslechu. Je shledán nevinným
Do stanice přichází Rakušanka Vikoria Freie, se kterou Miloš vyzkouší kanape a dokáže si, že je muž. Posílený tímto vědomím se zhostí úkolu vhodit bombu do ostře sledovaného transportu zbraní. Bombu vhodí, ale je přitom viděn Němcem. Miloš po něm vystřelí a Němec po něm také. Oba se dlouho trápí ve smrtelných bolestech, až Miloš ulehčí Němcovo trápení dvěma dalšími střelami. Vlak vybouchne.

Charakteristika:
•	Napohled tradiční vypointovaný baladický příběh s postavami typizovanými i jejich jmény si ponechává všechny atributy Hrabalova stylu, včetně humoru, konfrontačního střihu a latentně všudypřítomného sexu.
•	Téma velké epochy konce války je zobrazeno pohledem malých nevýznamných lidí, válka se vlastně vyskytuje jen zprostředkovaně v mnoha detailech, malovaných místy nepochybně surrealistickou paletou. Patos válečného stroje je konfrontován s pohledem nehrdinských hrdinů, dějiny se sunou dál na kolečkách marginálních osudů 

Jazyk a styl:
•	 nespisovné výrazy (prdeláč, ceckounek, fofrovat...)
•	nespisovné tvary slov (mužskej...)
•	však užívá jazyk spisovný. 
•	specifický způsob psaní založený na opakovaní (tím dosahuje efektu, že příběh vypráví doopravdy ten naivní 22-letý Miloš Hrma) - "To byli možná zrovna titíž Němci, co teď stáli se mnou na lokomotivě, možná, že to byli oni."
•	časté opakování spojovacích výrazů
•	podrobné popisy
•	nevšední přirovnání - "..., sníh, jemný jako jepice...""...pozobat hlavy ženským..." 
•	Ich – Forma, retrospektiva

Okolnosti vzniku:
Předlohou se stala skutečná událost a to vybuch německého muničního vlaku, odpáleného časovým spínačem podskupinou partyzánské skupiny Podřipsko a zážitkyBohumula Hrabala z nádraží v Kostomlatech nad Labem, kde na konci války zastával funkci výpravčího. 

Vliv:
Jeho dílo podstatně ovlivnilo vývoj české prózy jak stylově, tak tematicky. Stejně významný je Hrabalův vliv ve filmu a divadle. Základním přínosem jeho většinou krátkých próz je prezentace hovorového proudu, obecného jazyka a obyčejného člověka jako nepatetického hrdiny. Ironie, humor, ostrý střih a dokonale zachycené detaily vytvářejí čtenářsky vděčný prostor, v němž autor bez zábran střídá hospodský hovor s filozofickými sentencemi, lidová moudra s poučkami kunsthistoriků, výsledné texty zpravidla nemají podstatnou fabuli, ale strhují právě jednotlivostmi, spojenými nekončícím proudem hovoru. Nezanedbatelný vliv měl Bohumil Hrabal, většinou bez vlastního úmyslu, i v oblasti politiky. V období normalizace svým dílem (bezděky) integroval různé proudy české literatury. 

Filmová adaptace: 1966 stejnojmení film, režie Jiří Menzel . hl. role Václav Neckář, Oscar